Sunt doar două lucruri pe care trebuie să le ştii despre mine.
Primul, sunt un fiu al Carolinei de Sud, un copil al Sudului.
Sunt politicos, curtenitor, cavaler.
Deschid uşile, îi respect pe cei mai în vârstă,
spun "da, domnule" şi "nu, doamnă" cât e ziua de lungă.
Acesta e un culic-cu-cioc-lung, în cazul în care eraţi curioşi.
Al doilea lucru este că am o inimă foarte ciudată,
şi nu spun asta în sens metaforic,
ci din punct de vedere fizic.
Am o boală,
tahicardie paroxistică atrială. TPA.
Am o inimă care bate cu viteză, cu până la 200 de bătăi pe minut,
oricând are ea chef.
Doctorii cred că boala mea ar putea fi cauzată de stres,
o chestie pe care doctorii o spun când nu ştiu mai multe.
De aceea mă plimb pe plaje
şi mă uit la păsări.
Ca să stau cât mai departe posibil de obositoarea, prosteasca
şi dezamăgitoarea lume.
Ca să fiu calm, foarte calm.
Şi aproape viu.
Prima dată când s-a manifestat, mă refer la boală,
a fost în faţa casei mele.
Vă amintiţi când eraţi copii
şi alergaţi pentru plăcerea de a alerga
şi niciodată nu oboseaţi?
Aceea a fost ultima dimineaţă din viaţa mea când am alergat.
Te rog, nu muri! Te rog!
Şi eu aşteptam să mor şi, între timp, m-am "convertit", termen cvasimedical,
ceea ce înseamnă că ritmul meu cardiac a revenit la normal.
Al doilea episod a avut loc un an mai târziu.
De fapt, ceea ce ne învaţă toate marile religii
este transformarea sinelui.
Să stai întins în iarbă vara.
El e tatăl meu, care ţine unul dintre celebrele lui seminare de duminică,
despre studiul comparativ al religiilor.
E profesor la Emory. E genial.
Trezeşte-te!
Vă puteţi imagina!
Diavolul este în pod!
Fiule, nu l-ai văzut pe Satana.
Pur şi simplu erai copleşit de vină
pentru că te-ai uitat acolo unde nu ar fi trebuit să te uiţi
şi ai găsit revistele pentru care eu trebuie să mă simt vinovat, dar n-o fac.
Şi sper că vei înţelege asta mai târziu, când vei fi căsătorit
şi oboseala îţi va fi priponit poneiul galopant al sexualităţii.
Ponei? Ce ponei? O să primesc un ponei?
Nu e niciun ponei. Iisuse!
Atunci, nu cred... Despre ce vorbeşti?
O să explic simplu. Bine?
Nu există niciun diavol.
Dar nu există nici Moş Crăciun.
Ăsta este trocul, Tay-Tay.
Moş Crăciun şi Satana sunt doar simboluri ale sufletului.
Cartea tatălui meu, "Istoria Om",
este despre puterea vindecătoare a rugăciunii şi a meditaţiei.
Am încercat să o citesc vara trecută. Nu am reuşit.
Dacă un desen dintr-o revistă cu sâni dezgoliţi aproape m-a omorât,
nu se punea problema să am o viaţă normală.
Facultate? Nicio şansă.
Sex, droguri şi rock-and-roll? O condamnare la moarte.
Şi dragostea?
Salut!
Bună!
Eşti singur pe-aici?
Ai maşină?
Ai condus până aici? Ai un telefon?
Trebuie să chem un taxi sau un Lyft.
Poftim?
Eşti bine?
Poftim?
- Am întrebat dacă eşti... - Nu. Nu chiar.
- Nu arăţi prea bine. - Am un fel de boală.
Transpiri foarte mult. Ştiai?
- Îmi este greu. - Îţi este greu?
Să respir.
La naiba!
- Numele, vă rog! - Krystal Bryant.
- Nu, numele lui. - Nu ştiu.
Nici măcar nu-l cunosc. Bine?
Stătea în fund pe plajă,
apoi, deodată, puştiul a făcut infarct.
Vezi dacă avem ceva despre Taylor Ogburn!
Avem nevoie de un aparat pentru EKG.
Domnişoară Bryant, o să vă rog să plecaţi.
Spune-i lui asta, nu-mi dă drumul.
Taylor Ogburn suferă de episoade de tahicardie paroxistică atrială.
- Vârsta? - 18.
Dumnezeule! Îţi aminteşti cum era la 18 ani?
Să-i luăm pulsul, domnule doctor?
- Da, spuneţi-mi ce puls are. - Două sute.
Domnişoară Bryant, asta nu ajută.
210, 215.
- Nu se schimbă. - Asta e rău, nu?
Eşti uimitoare.
- 240. - Puţin oxigen.
Va trebui să inducem conversia. Dă-mi patru unităţi de adenozintrifosfat.
Dumnezeule! O injecţie. Ace!
Domnişoară Bryant, nu-ţi fac ţie injecţia, nu-i aşa?
- Mai lasă-mă în pace, bine? - Domnişoară Bryant, eşti fantastică.
Adenozintrifosfat.
Taylor, o să simţi un fel de căldură răspândindu-se în braţ.
- Da? - Da!
- Ceva nu e în regulă. - Eşti bine.
- Nu e bine! - Domnişoară Bryant, taci!
Ba da. Intri în conversie, eşti bine.
Inima mea sângerează. O simt cum se sfâşie şi sângerează.
La naiba! Hemoragie! O să leşin.
Jur că leşin!
Soră, putem să-i dăm acestei cucoane nebune două tablete de valium
şi s-o scoatem naibii de aici?
Nu am voie să iau valium, sunt în programul de dezintoxicare.
Faceţi ceva! S-o ajute cineva!
- Jose, avem nevoie de puţin ajutor. - Stai pe spate, te întoarcem noi.
Da, ţine-i capul. E în programul de dezintoxicare.
Fratele meu, Campbell, e un artist faimos.
Nu ştiu dacă tablourile lui sunt bune sau nu. Ştiu că sunt mari.
Aşa de mari, încât, atunci când stau în faţa lor,
simt la propriu cum mă micşorez.
- Nu, mulţumesc. - Desigur. Scuze.
De câte ori te-ai prefăcut că ai o criză?
- Cum ştii că m-am prefăcut vreodată? - Eu aşa aş fi făcut.
La recitalul meu de pian.
- La expoziţia ta din Charleston. - Ştiam eu...
Cred că a fost de mai multe ori, dar ruşinea îmi amorţeşte memoria.
- Ai fost vreodată îndrăgostit? - Nu.
Şi cum rămâne cu Mary Elizabeth?
Am adus-o pe Mary Elizabeth la cină acum vreo două săptămâni.
Înainte de desert, am ieşit cu tata pe terasă, să fumăm un cui.
- De când fumează tata iarbă? - El zice...
"Ai observat că Mary Elizabeth are un fel de cioc?"
"Dacă ar avea o mustaţă ar semăna leit cu Larry Bird."
Dumnezeule! Are dreptate!
Da. Pur şi simplu nu poţi vedea anumite lucruri.
Aşa că l-am părăsit. Am părăsit-o. Pe ea.
Există o morală a acestei poveşti sau...
Morala este că dragostea este o farsă pe care ne-o joacă Dumnezeu,
ca să nu ne fie ruşine de noi înşine tot timpul.
E ciudat să te aud vorbind despre Dumnezeu.
Adică tu crezi în el?
Numai marginal.
Apoi, când este convenabil.
Dar ce zici
despre Satana?
Ce-i cu el?
- Crezi în el? - La naiba, nu!
Cine are nevoie de Satana, când îi avem pe republicani?
Bună dimineaţa, domnule Spencer!
Bună dimineaţa şi ţie, doamna mea scumpă!
Bună dimineaţa, Taylor!
A venit acel Kingfisher de la New York?
Nu încă.
La naiba!
Toate la timpul lor. Presupun.
Vera e floarea aforismelor din Sudul însorit.
"Toate la timpul lor." "Misterioase sunt căile Domnului."
"Fiecare face tot ce poate."
Vera, ştii ce admir la tine?
Nu am nicio idee. Dar abia aştept să aflu.
Hotărârea ta de a fi veselă, care zboară prin faţa
armatelor de tragedii şi întuneric ale lumii.
Cred că un tânăr din Sud a citit prea mult Faulkner.
Dacă nu e un lucru, e altul.
E plin de praf peste tot.
Ilustraţia noastră Kingfisher e undeva între New York şi aici.
Dar o să ne descurcăm cumva.
- Vera, când erai tânără... - Dumnezeule!
- Ce cântăreţi ascultai? - Ca şi acum.
Frank Sinatra, Tony Bennett, domnişoara Joni Mitchell.
Când cântau melodii de dragoste, ai avut vreodată impresia
că ei cântă despre ceva despre care tu nu ştii absolut nimic?
Desigur.
- Şi ai aflat vreodată? - Desigur. Vei afla şi tu.
Toate la timpul lor?
Eşti tânăr. Ai încredere, scumpule!
Am întârziat.
- Desigur. E marţi dimineaţă. - Da, micul meu grup.
Vera, vrei să ştii ce-mi imaginez eu?
Fanteziile unui băiat de 18 ani? Nu sunt sigură că vreau să aflu.
Trebuie să mergem.
Bună, dragă!
Bună! Numele meu e Taryn şi sunt alcoolică.
Bună, Taryn!
E prima întâlnire la care participi?
Da. Cred că am făcut o greşeală.
Dragule, dacă eşti aici nu este din greşeală.
Şi înţelepciunea de a cunoaşte diferenţa.
Bine aţi venit! Mai întâi, aş vrea să-i mulţumesc lui Susan
că a adus astăzi cafeaua şi gustările.
Avem pe cineva care e pentru prima dată aici?
- Fii curajos! - Nu cred.
Da. Tu... din spate!
Bună! Numele meu e Taylor.
"La naiba!" Şi sunt alcoolic.
Bună, Taylor!
- Bine ai venit, Taylor! Şi... - Să tot vii.
Bine. Astăzi nu avem nicio aniversare.
Cei care şi-au luat insignele săptămâna asta
le vor primi marţi seară. Felicitări tuturor!
Cred că e momentul s-o prezint pe vorbitoarea noastră de azi.
Krystal.
Bună! Mă numesc Krystal.
Bună, Krystal!
Sunt alcoolică şi dependentă de substanţe.
Am fost stripteuză, am fost prostituată,
am luat heroină, pentru că ceva din mine
nu suporta lumina zilei.
Toată lumea normală, în pantaloni scurţi, juca frisbee.
Nişte idioţi.
Ei de ce nu ştiau ce ştiam eu?
Lumina e o prostie.
Întunericul era regele.
Şi drogurile şi băutura curgeau
ca ploaia.
Dar, după ploaie,
rămâneam complet uscată.
Şi mă rugam ca străinul care stătea întins lângă mine
să aibă bunul-simţ de a pleca înainte să deschid ochii.
De când sunt curată, am ochii deschişi tot timpul.
Şi lumina este adevărul că Dumnezeu e iubire.
Şi ploaia care mă spală
este dragostea care mă inundă în această încăpere.
Bună! Îţi aminteşti de mine?
Eşti puştiul ăla cu inima problematică.
- Da. Iar tu eşti... - Sunt în întârziere.
Mi-a plăcut discursul tău.
- Discursul meu? - Da.
Nu candidez la preşedinţia clasei.
Desigur. Bine, mi-a plăcut chestia ta.
Mă întrebam dacă aş putea să-ţi ofer o cafea.
Nu.
- Se întâmplă din nou, nu-i aşa? - Ce?
Chestia cu inima. Se întâmplă din nou, nu-i aşa?
Nu. Sunt sigur. Cu certitudine, nu.
Eu nu te duc din nou la spital.
A fost o chestie singulară.
La naiba cu acele şi cu rezidenţii ciudaţi!
- N-o să mori, nu? - Nu. Nu mor.
Dacă aş fi în locul tău, aş considera că azi e o zi bună.
Sunt aşa de mândră de tine... Ai un sponsor?
"Doar când eram tineri degetele ni se jucau în roua serii."
De fiecare dată când mama scrie o poezie,
avem o reuniune de familie, ca să sărbătorim.
"Luminile de pe stradă ne erau prieteni vechi"
"şi suflarea de ieri ofta, fără regrete, fără regrete."
"Stelele erau lampioane atârnate numai pentru noi,"
"dar, o dată la mult timp, o lună albastră,"
"care plângea când dormeam şi s-a trezit prea devreme,"
"prea devreme."
Am de făcut un anunţ.
Sunt îndrăgostit.
- Tu? Du-te naibii de-aici! - Serios, Campbell!
- Am cunoscut-o la Alcoolicii Anonimi. - Când?
- Tu nici măcar nu bei. - De când mergi la Alcoolicii Anonimi?
Nu, nu sunt alcoolic, am ajuns la o întâlnire din greşeală,
deoarece Krystal era acolo.
- Krystal? - Pare un nume de stripteuză.
Păi este. A fost. Acum pot să beau ceva?
De unde este această Krystal?
Cui îi pasă? O iubesc.
- Nu, nu o iubeşti. - De unde naiba ştii tu?
- Pot să beau ceva acum? - Nu, ai probleme cu inima. Nu!
Inima mea e bine. Inima mea e îndrăgostită.
Nu-mi place chestia asta. Nu-mi place deloc.
Dragostea este... Nu ştiu!
Ce este dragostea, Wyatt, dragule?
- E periculoasă. - Exact. Foarte periculoasă.
E bine. Am nevoie de puţin pericol, cu un pahar de Jack Daniel's.
Poţi să spui multe despre o persoană în funcţie de locul din care este.
Te-am întrebat de unde este?
- Da. - Şi tu ce ai spus?
Nu am spus nimic, pentru că nu ştiu. Pot să primesc şi eu o băutură?
Daţi-i lui Romeo ceva de băut.
Nu.
Ea crede că sunt alcoolic.
Cum pot fi alcoolic, dacă nu am băut niciodată alcool?
E doar o băutură. Mare lucru! Ce se poate întâmpla?
Unde este ea?
Tay-Tay, n-o s-o găseşti acolo.
Nu, cu această atitudine.
Nu înţelegi, omule. Sunt îndrăgostit.
De o stripteuză dependentă de substanţe.
- E mai mult. - Nu e valabil pentru toată lumea?
Eu. Îndrăgostit.
Într-o clipă. Nebuneşte.
Până la cer.
Tay-Tay! E trist, serios!
Ai avut o problemă cu inima, aproape că ai murit,
ţi-ai revenit, şi bingo!
Intră Târfeta, regina Sudului.
Mai eşti îndrăgostit acum?
Tu nu înţelegi.
Ce naiba se întâmplă cu maşina aia roşie?
Ne-a urmărit toată noaptea.
Îl ştii pe tipul ăsta?
Unde eşti?
Galeria Greenwood. Cu ce vă pot ajuta?
Nu.
De fapt, mă simt ca naiba.
Bine, accept asta,
dar marijuana a fost ideea ta.
Opium?
Da, ai dreptate, mai vreau.
E numai vina ta, aşa că la revedere şi du-te naibii!
Bună ziua!
Cred că lucrarea noastră nenorocită a sosit din Bronx.
- Vera, am ceva să-ţi mărturisesc. - Sunt sigură.
Nu sunt cu adevărat alcoolic.
Adevărul este că nu miroşi ca un alcoolic.
Am decis să devin sponsorul tău. Ar trebui să fii încântat.
Ascultă-mă cu atenţie, dragule! Primul pas...
Să admit că nu am nicio putere în ceea ce priveşte alcoolul
şi că nu mai am niciun control asupra vieţii mele.
Nu ai o viaţă aşa de palpitantă ca să n-o mai poţi controla.
Şi nu eşti alcoolic.
Tipele ca prostituata care ia heroină nu se îndrăgostesc de tipi ca tine.
Ce nu e în regulă cu mine?
Nu e în regulă cu tine faptul că eşti un băiat bun.
Femeile se mărită cu băieţii buni,
dar se îndrăgostesc de băieţii răi.
Dumnezeule! Ai dreptate.
Se uită la mine ca şi cum aş fi un borcan de dulceaţă,
purtând pantaloni de doc şi mocasini.
- Ce pot face? - Nimic.
Bunătatea ta intrinsecă te strică complet.
Pot să fiu şi eu rău.
Uşor cu ţigara aia de marijuana!
- Uşor! - Nu e rău.
În regulă!
Să mergem!
Nu, mulţumesc. Mă duc la Frenchy, să mai fumez ceva.
- Dar ai spus că mergi. - Sunt prea drogat.
Iisuse! Şi eu.
Crezi că vor observa?
Stai în spate şi prefă-te că eşti invizibil. Ca la şcoală.
Bine.
Trage!
Desigur.
Doamne, dă-mi resemnarea de a accepta ceea ce nu pot schimba!
Nu cred că e aici, scumpule.
Poate că e la galeria de artă. Tu lucrezi la galerie, nu?
A venit multă lume azi.
Motivul nu este un secret pentru nimeni.
Din păcate, vorbitorul nostru de azi e în întârziere.
Între timp...
Bine.
Tocmai a ajuns.
Doamne! Doamne!
Bună! Sunt Bo şi sunt alcoolic şi dependent de substanţe.
Bună, Bo!
Când am venit la Alcoolicii Anonimi,
speram ca bărbaţilor să le fie teamă de mine
şi femeile să mă iubească.
Acum, bărbaţii mă iubesc şi femeilor le e teamă de mine.
Am început să fumez iarbă când aveam 12 ani.
Părinţii mei îmi spuneau că, de fiecare dată când mă droghez,
îl invit pe Satana în sufletul meu.
Satana?
E o metaforă, dragule.
Şi mi-a luat 30 de ani
şi milioane de kilometri parcurşi pe un drum foarte greşit
ca să-mi dau seama că aveau dreptate.
Satana era în sufletul meu.
Cred că nu era o metaforă.
Satana devenise cel mai bun prieten al meu.
- Am ceva să-ţi mărturisesc. - Iar?
Diavolul trăieşte în sufletul meu de când aveam şapte ani
şi sunt foarte drogat.
Frica. Frica mă trezea dimineaţa.
Frica de întuneric. De prea multă lumină.
De imaginea mea în oglindă.
De fete.
De clovni. De tatăl meu.
De linişte. Şi de orice altceva.
Dar, cu prietenul meu, Satana,
nu îmi era frică niciodată.
Şi nu eram singur.
Apoi, într-o după-amiază,
m-am trezit în motelul infernului.
Toţi am fost acolo.
Peste tot erau sticle goale de Thunderbird.
Gândaci. Chestii ciudate scrise peste tot pe pereţi.
Muştele zburau în jurul seringii.
Şi aveam ceva lipicios în păr.
Apoi, am auzit o voce.
"Bine ai venit la capătul liniei!"
A cui voce?
Apoi, am început să mă rog.
Cui?
Apoi, am urcat pe motocicleta mea.
Cine conduce?
Apoi, am ajuns la o întâlnire. Cine m-a adus aici?
Ştim cine... Toţi ştim.
Şi Dumnezeu, aşa cum Îl înţelegem noi.
Cred că Dumnezeu ne-a adus
pe noi toţi împreună.
Şi consider că doar credinţa e cea care ne face să revenim.
Credinţa care ne dă aripi.
Cel puţin, ne dă un loc moale pe care să aterizăm.
În cartea tatălui meu, "Istoria Om",
toţi oamenii importanţi, ştiţi voi, Buddha, Hristos şi Mohamed,
vorbesc despre cum trebuie să renaşti.
Tu trebuie să renaşti.
Dar mereu mă plictiseam şi nu mai citeam,
deci nu am aflat niciodată exact de ce trebuie să renaşti.
Până acum.
Salut, campionule!
Ce s-a întâmplat cu tine?
El nu se ocupă cu viaţa, e ocupat cu moartea.
Vrei să te duc undeva?
Dragule, zilele în care mergeam pe motocicletă s-au dus de mult.
De ce?
Vântul îmi trece prin păr şi încep să mă simt puţin prea liberă,
dacă înţelegi ce vreau să spun.
Aşa că merg pe jos.
Pas cu pas.
Băiatul
cu mocasini şi cu jachetă sport de pe plajă...
Ce e cu el?
E o minciună.
Cu costum şi cu cravată...
Mă gândeam că, dacă o să arăt normal...
Înţeleg ce vrei să spui.
Înăuntrul meu era o paradă a fricii.
Frică de orice.
Frică de întuneric.
De imaginea mea în oglindă.
De fete.
De tatăl meu.
De clovni.
De tunet. De umbra mea.
De sunetul inimii mele.
De viaţă.
De moarte.
Şi de orice între toate astea.
Cred că asta ar explica problema cu inima.
Probabil că da.
Cred că Dumnezeu ne-a adus aici.
Împreună.
Şi cred că doar credinţa este cea care ne face să ne întoarcem.
Credinţa ne dă aripi.
Sau cel puţin ne oferă un loc moale pe care să aterizăm.
Câţi ani ai tu?
18.
Nu vorbeşti ca şi cum ai avea 18 ani.
Am un suflet bătrân.
Bună, mamă! Am matematică.
Bună, dragule!
Bună seara, fiule!
Şi ce seară frumoasă este!
Nu-i aşa?
Delicată. Ştii ce vreau să spun?
Precum catifeaua.
Precum acea parte a femeii.
Pot să te ajut cu ceva?
O noapte ca asta
îl face pe un bărbat să-şi dorească să fi fost destul de mare ca să i-o tragă.
Şi eu sunt.
Dacă nu mă crezi,
întreab-o pe ea.
- Sfinte Sisoe! - Da.
Cred că problema ta cu inima a scăpat de sub control.
Asta e partea ciudată. Nu s-a întâmplat asta.
- Care crezi că e motivul? - Cred că e din cauză că eram Bo.
Cine e Bo?
Cred că aş putea să devin bun la a fi Bo.
- Despre ce naiba vorbeşti? - Bo este pensula mea.
Deci mă desenez pe mine cu imaginea lui Bo.
Cine naiba e Bo?
Şi de ce mergi aşa?
E mersul meu de Bo.
Ştii tu, interesant, cu o notă de tragedie.
Detaşat de prostiile lumeşti, dar conectat cu suferinţa.
Uite-o!
E prea mult pentru vieţişoara ta, Tay-Tay.
Dar nu şi pentru a lui Bo.
Fir-ar să fie!
- Ce s-a întâmplat? - Băiatul meu. S-a bătut cu cineva.
Ce nenorocit s-ar lua la bătaie
cu un puşti în scaun cu rotile?
Băiatul meu a început. Bobby. Bobby mereu începe bătaia.
Băiatul are curaj. Câştigă vreodată?
Bobby câştigă întotdeauna.
Îi pune la pământ cu scaunul cu rotile, apoi, îi calcă.
E foarte furios băiatul tău.
Ştii ceva? Scuză-mi limbajul,
dar ce naiba cauţi tu în maşina mea?
Voiam doar să te susţin moral, încerc să-ţi fiu prieten
şi mă uit spre orizont, căutând seninătatea
de a accepta lucrurile pe care nu pot să le schimb.
Are multe motive să fie furios.
Tatăl lui conducea.
Era aşa de beat, încât l-a lovit cu maşina pe alee.
Nu s-a mai întors.
De obicei, aici coboară domnii care mă însoţesc.
Da? La naiba cu ei, dacă nu ştiu de glumă!
Ce ai primit?
Am fost doar suspendat, pentru că nu am început eu.
- Dă-mi ţigara. - Ce ţigară?
De ce nu-i dai mamei tale ţigara?
De ce nu mă pupi în fund?
Cine naiba e tipul ăsta?
Pot să te ajut?
Nu.
Ai decorat chestia aia singur?
Să decorez?
- Ghici pe cine cred că am văzut azi! - N-am nicio idee.
Eu cred că ştii.
- S-a întors în Savannah. - Aşa zici tu.
L-am văzut pe geam, la ora de bilogie, dând târcoale.
- Nu, nu-i adevărat. - Ba da.
Îmi dau seama când cineva stă la pândă,
iar nenorocitul ăla pândea şi m-a speriat
în timp ce disecam o broască.
Ce naiba caută aici?
Stând la pândă ca un nenorocit.
Poţi să ai grijă la limbaj măcar o nenorocită de secundă, te rog?
Cine e puştiul care pândeşte de pe bancheta din spate?
Bună!
Mama ţi-a povestit despre primul pânditor?
Cred că mama ta mi-ar spune despre oricine
la momentul potrivit.
Ce te face să crezi că o să fii prin preajmă destulă vreme?
Trebuie să ajung înapoi la serviciu, altfel, managerul o să mă concedieze.
Zâmbeşte naibii în continuare!
Poţi să-l duci tu acasă pe tontul ăsta, te rog?
Nu, e în regulă, mamă! O să merg pe jos.
- Da. - Amuzant...
Îmi pare rău că eşti într-un scaun cu rotile,
dar nu e chiar aşa de rău.
Am destule probleme care să mă ţină treaz noaptea.
Dacă tu crezi că o să mă port
în faţa mamei tale ca şi cum mi-e milă de tine
doar ca să mă culc cu ea,
atunci, te înşeli amarnic.
Şi să ştii ceva!
Nu sunt încă un tip care o să dispară din viaţa ta
înainte să afli care e numele lui de familie,
măi, puştiule!
Câţi ani ai tu?
18.
Te dai la mama mea, şi eşti cu doi ani mai mare decât mine?
Genial! 18 ani!
Am un suflet foarte bătrân.
Sper că nu i-ai spus şi mamei replica asta fumată.
Aş fi zis că numai moşii şi babele lucrează într-un loc ca ăsta.
Sau homosexualii.
Păsări?
Eu mă ocup de locul ăsta cât timp baba e la o intervenţie medicală.
Cancer?
Ce? Nu, nu cancer. O procedură medicală.
Iisuse!
Ce este asta?
E lebăda cu glas de trompetă.
- Îţi place? - Nu ştiu.
E preferata mea.
Nu am văzut niciodată una adevărată.
Se spune că glasul ei e minunat.
- Cântă numai când zboară. - Înţeleg.
Cineva a pictat asta?
Cineva a pictat-o.
- Cred că îmi vine să plâng. - Willie!
Bobby...
Nu cred că ţi-am reţinut numele.
Taylor.
La naiba!
Taylor.
Cu un nume ca ăsta şi cu o faţă drăguţă ca a ta,
pe unde am fost eu, ai fi fost regina balului.
Trebuie să te rog să stingi ţigara.
Te dai bine pe lângă băiat ca să i-o tragi femeii mele?
Eşti evident, băiete, ca testiculele la un câine mare.
Hai să facem o plimbare!
Haide!
Încă un pas, nenorocitule!
M-ai făcut să tremur.
Uite cum stă treaba...
O să-l duc pe băiat înapoi la mama lui,
apoi, o să mă pun în genunchi
şi o s-o implor să mă ierte şi să mă primească înapoi.
Apoi, ne vom întoarce la Savannah, unde ne e locul,
iar ea îmi va mulţumi,
aşa cum ar trebui să faci şi tu, pentru că sunt un gentleman
şi nu te trimit pe lumea cealaltă chiar acum, aici.
Să mergem!
Sunt uimit că nu doare mai tare.
Urcă!
Bine, dă-i drumul!
Haide! Mergi înainte!
Suntem destul de rapizi. Cred că suntem bine.
Dumnezeule!
Eşti mulţumit?
- Mulţumesc. - Îl vezi?
- Nu, nu îl văd.
Chiar cred că trebuie să mergem la spital.
La naiba!
Dumnezeule!
- Dumnezeule! - Minunat!
Dumnezeule!
La naiba!
Da! Da!
Bine, dă-i drumul! Să mergem!
Chestia asta poate să meargă mai repede. Ştiu că poate. Haide!
Să te ia naiba, Willie!
Doctore Farley!
Un alt episod de...
Nu. Dar, aparent, am fost înjunghiat.
Stai deoparte, Loretta.
Bine.
Mi-e teamă că va trebui să te rog să pleci.
- Stau doar rudele de gradul unu. - E în regulă. E vărul meu.
- Pierdut de mult. - Cine ţi-a făcut asta?
Diavolul.
Nu am mănuşi.
Nu fi o panseluţă... Willie nu e diavolul.
- E normal să sângerez aşa de mult? - Nu am nenorocitele alea de mănuşi.
Cine crede în diavol n-ar trebui să subestimeze oamenii.
- S-au terminat. - Poate, nişte cusături.
N-o să vă vină să credeţi ce fel de oameni văd aici.
Oameni proşti, oameni care miros urât,
oameni care nu au asigurare medicală, oameni care sunt foarte bolnavi
şi care vor muri, indiferent ce aş face eu.
Nu ai voie să fumezi aici.
La naiba! Dă-mi un fum!
Jur pe Dumnezeu, cred că am nevoie de nişte suturi!
Eşti un fricos. E o rană superficială.
- Ştii tu... - Bobby!
Ştii, Bobby, uneori, mă întreb de ce fac ceea ce fac.
Poate că, înainte de a încerca să-i vindeci pe cei bolnavi,
ar trebui să-i ierţi.
Ai dreptate.
Desigur.
- Sunt un doctor teribil. - Da.
Doctore Farley, vă rugăm să vă prezentaţi la Internări.
Piciorul meu!
Iisuse Hristoase!
"Ar trebui să-i ierţi"? Eşti foarte deştept.
Ia uite cât de deştept sunt!
Ştiu că, acum, că s-a întors bătrânul Willie,
tu nu ai nicio şansă cu mama, absolut niciuna,
nu că ai fi avut vreodată, domnule Suflet Bătrân.
Ea îl iubeşte?
Mama s-a dat pe brazdă,
dar mai e dependentă de ceva de care nu se va vindeca.
- Ce anume? - Suferinţa.
Crezi că poţi merge?
Mulţumesc mult!
Ar trebui să uiţi de toate astea. Willie mănâncă pe pâine băieţi albi.
După milioane de kilometri pe un drum greşit, mă descurc cu Willie.
Da, eşti un idiot.
Taylor! Tu eşti?
Ce naiba ai păţit?
Ne vedem afară.
E destul de complicat.
E în regulă dacă mint acum şi îţi spun adevărul mai târziu?
- Desigur. - Am căzut.
Îmi pare foarte rău.
Ai un stil vestimentar nou.
Da, e foarte îndrăzneţ.
Doamne! Doamne!
Nu a fost o simplă intervenţie, nu-i aşa?
Sigur că nu.
Ne ştii pe noi, frumoasele din Sud.
- Este... - Cancer?
Desigur.
- La naiba! - Aşa ziceam şi eu.
Unde, dacă îmi permiţi întrebarea?
Aici, acolo, peste tot.
Ţi-e frică?
Nu mi-e frică.
Dragul meu, sufletul meu e un profesionist cu experienţă,
dar corpul meu e un novice care nu-şi găseşte locul.
Totuşi, în calitate de sponsor...
Nu, Vera! Nu-ţi face griji în legătură cu asta.
Vreau să mă asigur
că parcurgem toţi cei 12 paşi
înainte să-mi iau zborul spre Marea Incertitudine.
Să parcurgem câte trei sau patru paşi enormi deodată,
cam asta este ideea.
Nu bea, nu te droga,
nu minţi
niciodată, pe nimeni,
mai ales, pe tine însuţi!
Fii bun!
Fii neînfricat!
Fii blând!
Găseşte-L pe Dumnezeu!
Vorbeşte cu El în fiecare zi!
Apoi, revino!
Şi dacă revin
şi, apoi, deodată, mă regăsesc implicat
mult prea profund?
Acesta e locul meu preferat din întreaga lume:
profunzimea.
Dumnezeule!
Să fii tânăr şi să te implici profund.
Şi tu să revii. Bine?
Dragul meu, o să mă tot întorc până o să-mi iasă bine.
După accident, tatăl meu a plecat.
Şase luni mai târziu, l-au găsit într-o cameră de motel.
O să te scutesc de detalii.
Eu nu pot să merg, iar el se sinucide. Ce mai înseamnă asta?
E aiurea.
Cred că undeva, pe parcurs, m-am hotărât să trăiesc,
dar mama... ea nu a luat nicio decizie, nici într-un sens, nici în altul,
aşa că ea doar trăieşte şi moare în acelaşi timp.
Apoi, a apărut Willie. Restul poveştii îl ştii.
Hai să te ducem acasă!
Aş vrea doar să ştii, înainte să intri în viaţa noastră,
că ăsta ar fi un moment bun să te răzgândeşti.
Haide! Mai repede! Hai!
- Poftim? - Dă-i drumul!
- Da! Haide! - Bine. Îi dăm drumul!
A fost excelent.
Eşti bine?
Da.
Ce naiba faceţi?
Unde este maşina?
Ce naiba ai păţit la picior?
Willie!
La naiba!
Poftim?
El.
Tu dădeai din mâini.
De unde era să ştiu ce încercai să spui?
Când m-am uitat în spate, să opresc, am intrat în curbă şi, jur pe Dumnezeu,
te-am văzut cum te duci trei metri, ca o rachetă sau aşa ceva.
Asta nu arată bine.
Da? Ei bine, lucrurile sunt cum sunt.
- Scoate-ţi pantalonii! - Replica asta îmi anunţă plecarea.
Noapte bună, copii! Mulţumesc că nu m-ai omorât, frate!
Trebuie să te duc la spital.
Am fost. Dar fiul tău
l-a băgat pe doctorul Farley într-un picaj existenţial.
A fost inutil.
Îţi fac rău?
Nu într-un sens rău.
De ce un tip ca Willie...
Adică de ce un astfel de tip face parte din lumea ta? Nu înţeleg.
Tu nu ştii nimic despre lumea mea.
- Eşti prea... - Tânăr? Ştiu.
De ce?
Există un tip de bărbat,
un tip de bărbat
care îşi dă seama exact unde locuieşti.
Apoi, se mută acolo.
M-am lăsat de băutură,
am făcut curăţenie în casă
şi, cu toată atmosfera negativă, a plecat şi Willie.
Bobby spune că o să te întorci la el
oricând o să vrea el.
Cred că genul ăsta de mamă am fost.
Bine.
Îmi pare rău.
Ce e?
Cred că ar trebui să-mi pun pantalonii.
- Desigur. Scuze! E în regulă. - Nu. Nu te scuza.
Să nu te scuzi niciodată.
O să apară aici
în noaptea asta, mâine...
Cândva, o să vină după mine.
Şi n-o să-i placă să fie refuzat.
Şi n-o să-i placă să te vadă pe tine.
Nu mi-aş face prea multe griji în legătură cu Willie.
Mănânc pe pâine tipi ca Willie.
Nu l-am mai auzit de mult timp pe Bobby râzând aşa.
E frumos!
Da.
Vorbeam despre trilul păsării.
Cinteză de Savannah.
Îmi place că ştii asta.
A trebuit să renunţ
cam la orice se poate renunţa.
Dar, dacă nu mă săruţi acum, cred că-mi voi pierde minţile.
Nu trebuie să faci gălăgie.
- La ce oră vine? - De fapt, vin ea şi fiul ei.
Am făcut o plăcintă bună cu şuncă. Nu e vegetariană, nu?
- Nu. - E o fostă prostituată.
- Poftim? - Şi stripteuză.
Nu, nu e vegetariană.
- De unde ziceai că este? - Cui îi pasă de unde este?
Din Savannah. Gata! Iisuse!
O să beau un cocktail mimoza. Mai vrea cineva?
- Nu. - De ce nu? E trecut de ora unu.
I-am spus că toţi suntem alcoolici şi că nu bem.
- Eu nu sunt alcoolică. - Nici eu nu sunt.
Singurul din această familie care e alcoolic eşti tu,
dar tu doar te prefaci că ai fi alcoolic,
ca să te culci cu ea în continuare.
- Du-te naibii! - Taylor!
Tată, haide! Ascultă-mă, te rog!
I-am spus că toţi suntem în programul de dezintoxicare.
De ce i-ai spune aşa ceva?
Nu-mi amintesc, dar sunt sigur că am avut un motiv întemeiat.
- Pentru că ea te domină. - Îl domină? Asta e ceva nou.
Nu crezi, Wyatt, după atâţia ani întrebându-ne dacă homosexual?
- Dumnezeule! - Asta cere o băutură.
- Nu. - Poate, o ţigară cu marijuana.
- Nu. - Te porţi ca un nenorocit.
- Nu, tu te porţi ca un nenorocit. - Băieţi!
Tay-Tay, poţi să înfrunţi un agresor de femei şi să porţi cizme cu ţinte,
dar încă pot să te bat.
De ce eşti îmbrăcat aşa?
Ca un nu ştiu ce.
- Motociclist. - Exact. Un motociclist.
- Mare lucru! Mi-am luat motocicletă. - Ce-ai făcut?
E în regulă. Uitaţi-vă! E chiar acolo. Motocicleta mea Harley Davidson.
- Nu e frumoasă? - Suferi de hernie?
- De ce mergi aşa? - Bo.
- Bo? - Se preface că e Bo.
- Sunt confuz. - Bine, uite...
Bo este un tip care...
E inutil! Mamă, tu ai poeziile tale.
Campbell, tu ai picturile tale. Tată, tu ai cărţile tale.
Eu nu aveam nimic, decât inima mea de rahat,
până acum. Acum îl am pe Bo.
Bo e opera mea de artă şi sunt îndrăgostit.
- Vorbeşti ca un nebun, băiete. - Da. Am înnebunit.
Am devenit, în sfârşit, un Ogburn. Ar trebui să fiţi mândri de mine.
Eu sunt. Vrea cineva un Chivas?
Apropo, toţi sunteţi alcoolici şi consumatori de iarbă
şi singurul motiv pentru care vi se trece asta cu vederea
e faptul că sunteţi grozavi şi geniali şi frumoşi.
Cred că i-am spus lui Krystal că mergeţi toţi la Alcoolicii Anonimi,
pentru că ar trebui să mergeţi.
Dacă îmi spui Tay-Tay în faţa ei, jur pe Dumnezeu că...
Bine, Tay-Tay!
Nenorocitule!
Gata! Încetaţi!
- Încetează! Treci aici! - Taylor! Campbell!
- Lasă-l în pace! - E suficient!
- Încetaţi! Gata! - Dumnezeule!
Dumnezeule!
- Ridică-te! - A ajuns!
- Ridică-te!
Bună!
Asta e o nebunie.
Intraţi! Abia aşteaptă să vă cunoască. Haideţi!
- Bine aţi venit! Ce mai faceţi? - Vă rog să ne scuzaţi!
Tay-Tay a făcut dezordine, iar noi puneam totul la loc.
- Îmi pare rău! - Bună ziua!
O să verific plăcinta.
Tată, ea e Krystal, iar el e fiul ei, Bobby.
Bine aţi venit!
- Krystal, aşa e? Krystal? - Da, aşa e. Krystal.
- Krystal, bine ai venit! - E Krystal.
Pot să vă ofer nişte ceai rece sau, poate, nişte limonadă?
- Un ceai rece ar fi minunat. - Mă duc să-l aduc.
Da. Două, Wyatt!
Nu vreţi să luăm loc?
Dă-mi voie să-ţi iau haina!
Poftim!
Aveţi o casă foarte frumoasă, doamnă Ogburn!
Te rog! Spune-mi Poppy!
- Pot să vă aduc ceva de băut? - Cred că soţul dumneavoastră...
Ce Dumnezeu îl reţine atât de mult pe soţul meu?
Scuzaţi-mă!
- Campbell! - Salut!
Taylor îmi spune că eşti pictor.
Ţi-a spus că sunt pictor pentru că...
Sunt un pictor. Aşa este.
Ce coincidenţă încântătoare...
Wyatt!
Ce faci?
Am promis că nu bem.
Se pare că sunt forţat să fac, ceea ce s-ar considera a fi o mărturisire.
Nu mai da aiurea din buze. Spune-mi!
Eu o cunosc pe ea.
Bobby!
Ochii tăi sunt atât de adânci, încât mă pierd în ei.
- Asta a fost prea mult, nu? - Doar puţin, campionule.
O să mă duc la...
Mă întorc imediat.
- E foarte timid. - Da, e regele timidităţii.
- Trebuie să merg la toaletă. - Lasă-mă să-ţi arăt unde este.
Nu. Mă descurc singur. Doar spune-mi unde este.
Desigur. Înainte, pe hol, apoi, la stânga.
Bine.
La naiba!
Nu vrei să mi-o pasezi şi mie?
Am un sentiment neplăcut.
La inimă? Trebuie să mergem la spital?
Trebuie să mergem chiar acum?
- Nu. - Poate ar trebui să mergem chiar acum.
- Nu. Sunt bine. - Pentru orice eventualitate.
Du-te naibii, Wyatt!
Du-te naibii!
Nu îţi port ranchiună, draga mea.
Noi, femeile, trebuie să facem ce trebuie ca să supravieţuim.
Totuşi, să te ia naiba, Wyatt!
Ăsta e felul ei de a...
Nu ştiu.
- Mamă! - Trebuie să plec.
Unde e Bobby?
Ce-ai zice dacă ţi-aş spune că mi s-au aprins călcâiele după mama ta?
Ceea ce cred că s-a întâmplat.
Poate aranjăm ceva.
Ce naiba faceţi?
La naiba!
Rahat!
Ia-o uşor!
- Stai! Ce naiba? - Eu nu am făcut nimic.
- Taci, Campbell! Stai! - În regulă.
Ce s-a întâmplat?
M-am gândit că, poate,
o să-mi petrec o zi normală din viaţă, cu o familie normală,
într-una dintre acele case pe lângă care treci visând la ele.
O nenorocită de zi normală cu fiul meu.
Ziua de azi încă poate fi normală, jur!
Nu-i aşa, Bobby?
Nu-mi amintesc despre ce vorbeam.
Pentru că fratele tău i-a dat să fumeze iarbă.
Şi tatăl tău... Iisuse!
Exact când credeam că mi-am schimbat viaţa,
trecutul se întoarce
şi mă muşcă de fund ca un câine vagabond!
Stai! Stai o clipă!
Cred că există situaţii pe care le poţi controla şi situaţii
pe care nu le poţi controla.
Trebuie să înveţi să accepţi lucrurile pe care... La naiba!
Rahat!
Mulţumesc foarte mult!
Ce s-a întâmplat?
- Întreabă-l pe tatăl tău! - Tată!
Cred că se impune o tăcere de călugăr.
La naiba! L-ai drogat pe puşti?
Ce-i cu voi, oamenilor?
- "Oamenii" sunt oamenii tăi. - Nu mai sunt.
Vă reneg! Vă reneg complet!
Voi aveţi totul.
Pentru prima dată, aveam şi eu pe cineva, era a mea!
- Ea nu era a ta. - În inima mea, era!
În inima mea nu mai eram singur.
- Dragule, nu ai fost singur niciodată. - Singur?
Mereu am fost singur de când l-am găsit pe Satana în pod!
- Satana? - În pod? Frate!
Am venit alergând la tine, să-ţi spun, iar tu doar mi-ai promis un ponei.
Ponei? Ce ponei?
Şi acum îmi faci asta.
Nu i-am promis niciodată un ponei.
Credeam că ţi-am spus să te duci naibii.
Am încercat. N-a mers.
Ascultă-mă, ştiu că nu vrei să auzi asta,
dar te iubesc cu adevărat.
Şi nimic din ce poţi face sau din ce poţi spune
n-o să mă facă vreodată să încetez să te iubesc.
Stai să auzi asta!
Îl cunosc pe tatăl tău.
Aia e maşina mea. Corect? Aia e maşina mea.
Crezi că tu eşti bulversat?
Intru la tine în casă cu fiul meu, iar el e acolo!
- Plesnitorul! - Plesnitorul?
Tatăl tău. Nouă ne-a spus că e tehnicianul grupului Allman Brothers.
Nouă?
- Ştii tu, nouă, fetelor. - La naiba!
De ce îi spuneaţi Plesnitorul?
Tu eşti tânăr.
Ca să vezi!
Există ironie în această situaţie.
Ironie şi plesnituri, în aceeaşi poveste.
Tatăl tău mi-a dat această carte,
"Istoria Om".
Cartea aia m-a bulversat. M-a dat pe spate!
"Să prinzi un strop de ploaie pe limbă."
"Să fii viu la răsăritul noii tale pieli."
De unde era să ştiu că Plesnitorul era doctorul Wyatt Ogburn?
Ai presupus că era un tehnician citit pentru formaţia Allman Brothers?
Bună ziua, oameni buni! Vă rog să reţineţi
că nu trebuie să parcaţi în faţa D&D, în parcare.
Am început să mă rog.
Am început să rostesc mantre.
În timp ce te plesnea? Sau luaţi pauze?
Şi vom organiza aniversările lunea viitoare.
Domnule, nu e permis fumatul.
- Nu-mi vine să cred. - Toată lumea!
"Doamne, dă-mi puterea de a accepta lucrurile pe care nu le pot schimba,"
"curajul de a le schimba pe cele care pot fi schimbate"
"şi înţelepciunea de a face diferenţa între ele."
De ce nu te duci să iei loc?
Pentru toţi cei care au avut marele ghinion
de a-l fi ratat pe vorbitorul nostru de săptămâna trecută
şi pentru toţi cei care au cerut ca el să revină,
îl avem aici pe Bo.
Sunt Bo şi sunt alcoolic şi dependent de substanţe.
Bună, Bo!
Când m-am alăturat Alcoolicilor Anonimi,
voiam ca bărbaţilor să le fie teamă de mine şi femeile să mă iubească.
Dar acum bărbaţii mă iubesc şi femeilor le e teamă de mine.
Am fumat iarbă prima dată când aveam 12 ani.
Părinţii mei erau baptişti devotaţi,
aşa că m-au dus la preot
şi el mi-a spus că, de fiecare dată când fumam marijuana,
îl las pe diavol să intre în sufletul meu.
- Diavolul! - Exact aşa.
Satana a devenit cel mai bun prieten al meu.
Deoarece Satana se hrăneşte doar cu frici.
Fricile care dansau în jurul visurilor mele.
Frica de întuneric.
De prea multă lumină.
De imaginea mea în oglindă.
De ochii tatălui meu.
De tăcerea lui.
De vocea lui.
După milioane de kilometri parcurşi pe un drum greşit,
m-am trezit cu muştele bâzâind în jurul unei seringi.
Sticle goale de Thunderbird, peste tot în jur.
Chestiile ciudate care se întâmplau de obicei.
Şi aveam ceva foarte lipicios în păr.
Apoi, o voce.
"Bun venit la capătul liniei!"
A cui voce?
Cred că Dumnezeu e aici.
Şi credinţa ne face să ne întoarcem.
Credinţa care ne dă aripi.
Cel puţin, un loc moale pe care să aterizăm.
Aterizare plăcută, Bo!
Şi acum trebuie să vă puneţi această întrebare!
- De ce eşti aici? - Hai să plecăm de aici!
Cine te urmăreşte?
De ce crezi că nu te pot aduce în această cameră?
Mă bucur să te văd!
Haide, scumpul meu! Nu am murit încă.
Dar o să mă mut la Detroit.
Să locuiesc cu fiul meu. El insistă.
Mai bine la Detroit decât moartă, nu crezi?
Vera, nu cred că mă pot reîntoarce.
Doamne!
Nu ştiu la ce mă reîntorc.
Tu pleci. Galeria se închide.
Familia mea se duce pe apa sâmbetei chiar sub ochii mei.
Şi ea a plecat.
Ea!
Taylor, uneori, să te întorci
din nou şi din nou e jenant.
Şi prostesc.
Deoarece, cu cât te întorci mai des,
cu atât se îndepărtează mai mult motivul pentru care reveneai.
Există o concluzie:
cu cât crezi cu mai multă disperare că vrei ceva,
cu atât scad şansele să primeşti vreodată ceea ce-ţi doreşti.
Şi ce faci?
Aştepţi.
Stai liniştit şi aştepţi.
Ce anume?
Ca acel lucru pentru care te tot întorceai
să se întoarcă la tine.
Şi dacă nu se întoarce?
Nu am timp pentru "şi dacă".
Poftim! Asta ar trebui să te ajute.
O să-mi fie dor de tine.
Haide! Fii tânăr pentru amândoi.
Nu! Dacă iar pune melodia aia,
o să-mi zbor creierii.
Dumnezeule! Cât timp credeţi că o să mai stea acolo?
- Au trecut zile în şir. - Ce crezi că face?
Jeleşte.
- La nivel teoretic... - Pentru Dumnezeu, Wyatt!
Crezi că părinţii sunt responsabili pentru tot?
La modul general? Nu.
- La modul particular? - Da.
În acest caz, să mergem?
Fiule! Fiule!
Am discutat şi am vrea,
ca familie, să ne cerem iertare, dacă în vreun fel...
Opreşte-te!
Îmi trece prin minte, tată,
că nu aş fi cunoscut-o niciodată, dacă tu nu ai fi scris cartea aia.
Cred, mamă, că frumuseţea ei
ar fi trecut neobservată pe lângă mine,
dacă nu aş fi citit niciodată poeziile tale.
Şi cred, Campbell,
că nu aş fi avut curajul
să mă transform în Bo dacă n-ar fi existat îndrăzneala picturii tale.
Ce ai tot făcut aici?
- Aştept. - Ce anume?
Salutare, omule!
E în regulă. Unde?
În regulă, am înţeles. Vin acum.
- Ea e aici? - Nu.
- Eşti bine? - Da. Mă bucur că eşti aici.
Willie şi-a pierdut minţile de tot.
Spunea că a fost la o reuniune şi că i s-a făcut voodoo.
Nu mai doarme. Doar desenează ca un nebun
şi ţipă la mama, spunându-i că e o vrăjitoare.
Eu sunt blocat aici, în nenorocitul ăsta de scaun,
mă uit cum trec zilele şi ascult muştele bâzâind...
M-au luat spaimele.
Şi singurul care mi-a venit în minte ai fost tu.
Ea unde este?
Asta-i bună!
Bună, mamă! Mă bucur să te revăd.
Mă bucur că încă respiri. Sunt al naibii de încântat.
Ţi-l aminteşti pe Taylor? Da?
Ce naiba?
Ştii ce? Nici măcar nu mai contează.
Iisuse! Eşti drogată?
Bine! Strânge-ţi toate lucrurile! Plecăm de aici.
Ce naiba faci? Dă-mi lucrurile mele!
Nu! Te iau pe tine, îl iau pe Bobby şi vă duc acasă.
- Vorbeşti serios? - Îţi baţi joc de mine cu astea?
Droguri pure!
- Stai! - Nu! Nu!
Stai jos! Stai acolo! Haide! Eu o să te ajut!
Noi te ajutăm!
- Ai spus că nu mai iei aşa ceva. - Nu iau.
Sunt obosită. Bine?
Da, tu o să mă ajuţi! O să fie minunat.
Mamă, încetează cu rahaturile astea!
De fiecare dată când intri în rahaturile astea, eu sunt distrus!
Sunt terminat!
De ce îmi tot faci asta?
Se presupune că eşti mama mea!
Te rog, ascultă-l pe Taylor!
Taylor, unde mergem?
Acasă.
Asta e o idee bună.
Mă bucur că spui asta.
Eu şi tatăl tău putem să-i explicăm mamei tale chestia cu plesniturile.
Sunt sigură că o să-i treacă.
- Crezi? - Sigur.
Femeile trec peste astfel de chestii într-o clipă.
Da?
Apoi, m-am gândit bine,
şi noi doi ar trebui să terminăm cu toate prostiile şi să ne căsătorim.
Vorbesc serios. Tipi ca tine nu apar în fiecare zi.
Mulţumesc.
Iar eu nu am la dispoziţie tot timpul din lume,
să aştept o versiune a ta mai în vârstă.
Şi chiar mi-ai dovedit cine eşti.
Ştiu că poţi să te ocupi de Willie când va veni să mă caute.
A plecat!
Hei!
Unde crezi că s-a dus?
La naiba! S-o facem!
Mă gândeam că am putea să ne mutăm la Clearwater.
- Clearwater? - Da.
Tu poţi să-ţi iei o slujbă,
să lucrezi pe un vas.
Nu e foarte stresant, tu având probleme cu inima şi alte fleacuri.
Desigur.
Un vas. Fleacuri.
Apoi, o să avem un copil.
Cât mai repede.
După cum spuneam, nu am tot timpul din lume.
Desigur. Aşa ai spus.
Un copil ar putea să-ţi afecteze finanţele,
dar cred că am găsit deja o soluţie.
Ştiu nişte băieţi, din trecutul meu,
care locuiesc în Clearwater, iar unul dintre ei are un club.
Aş putea să dansez puţin.
Doar câteva dansuri în poală, din când în când.
Dansuri?
Doar ca să te ajut să plăteşti chiria.
Te simţi bine?
- Nu cred că pot să conduc. - Bine, nu intra în panică!
Bobby! Bobby, trezeşte-te! Se întâmplă din nou.
- Ce se întâmplă? - E inima lui!
- Care e problema cu inima lui? - Încetineşte, o să conduc eu!
- Mă simt rău. - Trage pe dreapta!
Încetineşte! Opreşte! Chiar aici e bine.
Taylor! Ce e cu el?
Credeam că sunteţi prieteni! Nu aţi vorbit despre asta?
Dumnezeule!
Haide! Trebuie să mă ajuţi!
E o criză foarte grea.
În regulă, fir-ar să fie! Unde este ea?
Krystal! Nenorocito, ai face bine să cobori imediat!
Te întorci imediat!
- Willie! - Plesnitorule!
- Dumnezeule! - Nu e incredibil?
E o bucurie să te revăd! Uită-te la tine!
La naiba! Ce faci într-un loc aşa de elegant, Plesnitorule?
- Da... Ei bine... - Da!
- Scuzaţi-mă! - Draga mea, el e Willie.
Un prieten al Plesnitorului.
- Cine e Plesnitorul? - Ei bine, el este!
Da! Desigur!
Plesnitorule, nu te-am mai văzut de...
Să te ia naiba, Plesnitorule!
Tu i-ai dat femeii mele cartea aia de poponari!
Poftim?
Aia despre rugăciuni şi baliverne! S-a aranjat şi a fugit!
Carte de poponari? Te provoc s-o citeşti, Willie!
De ce nu-i dai o dublă provocare, Plesnitorule?
Toată lumea să tacă!
O să te fac bucăţi, Plesnitorule!
Şi o s-o duc pe această gagică sexy mai în vârstă la maşina mea!
Diavolul e cu mine. Şi am auzit că-i place să privească!
Ce naiba! O să mă faci să mă enervez, Plesnitorule!
Mi-ai tăiat degetul!
Mi-ai tăiat nenorocitul de deget!
Dumnezeule!
- Dumnezeule! - Rahat!
- Mi-ai tăiat nenorocitul de deget! - Îmi pare rău!
Willie, nu-mi pusesem ochelarii!
Îmi pare rău!
Tu mi-ai atacat familia!
Ai stricat pentru totdeauna plimbările pe plajă!
L-am găsit! Am găsit degetul!
Acela a fost momentul de cotitură.
- Îl ţin. - Te ţin eu.
- Dumnezeule! Willie! - Taylor!
- Krystal! - Ce s-a întâmplat?
Sfinte Sisoe! Sunt şi mai mulţi?
- Avem degetul lui. - La naiba cu el! Unde mi-e maşina?
Soră! Du-l pe hoţ în sala de operaţii. Poate să vină aici un infirmier?
Hristoase, sunt singurul doctor din tot nenorocitul ăsta de spital?
Ce se întâmplă?
Bine.
Scuzaţi-mă!
- Pregătiţi adenozintrifosfatul! - Nu îşi revine, nu?
220, 240!
- Iisuse Hristoase! - 250.
Şase unităţi. Respiră!
Nu, nu vreau adenozintrifosfat!
Taylor, respiră adânc! Mă asculţi?
Haide! Să băgăm adenozintrifosfatul!
Bine? Haide!
Dumnezeule!
Nu! Aşteptaţi!
Poţi face asta, Taylor.
Jur în numele lui Dumnezeu!
Nu ai nevoie de asta.
E inima ta, iubitule.
Poţi!
Ştiu că poţi!
Doar respiră şi ascultă-mă!
Bine?
E doar frica.
Ştiu că poţi s-o faci!
Continuă să respiri!
Aşa!
Respiră!
Nouăzeci.
Optzeci. Şi e în scădere.
Aşa, iubitule!
Bravo, domnişoară Bryant!
Am ieşit din zona de pericol.
Fiecare zi în casa Ogburn e aşa?
Asta nu e nimic. Să vezi cum e de sărbători!
Trebuie să-ţi spun ceva.
Mi-e cam ruşine de toată şarada cu personajul Bo.
E în regulă.
Îmi placi mai mult tu decât Bo.
Bună! Mă numesc Taylor
şi sunt alcoolic.
Se pare că eşti mândru de asta.
Dacă un tip ia vreo două pastile de Xanax
din când în când, pentru că nu poate să doarmă?
Câţi ani ai tu?
O sticlă de vin roşu, la cină.
Sunt un suflet foarte bătrân.
Un Vicodin sau două, cu ziarul de duminică.
O să te iubesc întotdeauna.
Întotdeauna.
- Şi Clearwater? - Ce crezi?
Cred că aş avea o problemă.
Cred că să te îndrăgosteşti seamănă mult cu a visa.
Şi nu vreau să mă trezesc în Clearwater.
Îmi pare rău!
Îmi pare foarte rău!
- Doctore! - Da.
- Băiatul nostru? - Cine?
- Taylor? - Taylor Ogburn?
Totul e roz.
Roz? Ăsta e un termen medical?
E în regulă. Doarme.
Trebuie să-l ţinem sub supraveghere peste noapte.
Ar trebui să vă odihniţi. O să-i dăm drumul mâine-dimineaţă.
Mergem?
Da! Da!
Te simţi bine, draga mea?
Nu.
Am nevoie de ajutor.
Am o problemă.
Cu siguranţă am o problemă.
Cred că am nevoie să merg la o reuniune.
În noaptea asta, ne distrăm.
Apoi, mâine mergem la o reuniune. La prima reuniune.
Mâine sau poimâine. Una din două.
Dar voi merge.
O să merg la două reuniuni. Să vedem cum e la prima.
O să vă sun.
Nu ştiu sigur când mă vor lăsa să folosesc telefonul,
aşa că nu aşteptaţi cu sufletul la gură.
Hei!
N-am spus asta niciodată cu voce tare, fiindcă nu voiam să pară real,
dar îmi pare rău că te-ai ales cu mine, scumpule.
Mie nu-mi pare rău.
Mie, nu.
Vino!
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
E în regulă dacă Bobby stă cu voi pentru puţină vreme?
Pentru puţină vreme, pentru mai multă vreme, cum o fi!
Mulţumesc.
Mă întorc peste şase săptămâni.
Să ai grijă de Bobby pentru mine!
Jur!
Să ai grijă şi de inima ta. Bine?
"În jos, pe potecă, un milion, cam aşa, de sturzi"
"se dezlănţuie într-un cântec dulce, nebunesc..."
"Şi creşte papura printre tufişurile de salcie."
"Şi serile sunt verzi din nou, sunt verzi şi lungi."
"Şi ai crede că sunt obişnuită să aud"
"toate vociferările zgomotoase ale primăverii?"
"Şi că aş fi învăţat până acum"
"această schimbare a lui aprilie,"
"de aripi şi boboci,"
"de ore care se lungesc?"
"O cunoşteam prea bine, cu auzul şi cu privirea."
"E inima mea bătrână,"
"cea care se cutremură, luată prin surprindere."
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania